Britanska vlada je 1917. poslala pisma školama tražeći od učenika da skupljaju divlje kestene kako bi pomogli u pobjedi u ratu. To je bio iznenađujući zahtjev, ali je bio opravdan.
Godine 1845. hemičar Cristian Schönbein slučajno je prosuo mješavinu dušične i sumporne kiseline koja se osušila na staroj pamučnoj pregači. Kada je zadatak bio gotov, stavio je kecelju da se suši na šporet. Zapanjen, gledao je kako je odjeća detonirala i nestajala.
Šenbajn je odmah protumačio šta se dogodilo. Nitro grupe (iz azotne kiseline) služile su kao izvor kiseonika, a celuloza je, kada se zagrije, potpuno oksidirala u trenu. Celuloza u pregači je pretvorena u nitrocelulozu.
Vojni potencijal otkrića činio mu se izvanrednim, toliko da je 1846. prijavio njegovo otkriće kao "ratni barut". Do tada korišteni crni barut je pri eksploziji pravio gusti dim, crneći i prljajući otvore topova, i uranjajući bojišta u mrak. Nitroceluloza je omogućila „bezdimni barut“.
Prvi pokušaji proizvodnje za vojne potrebe propali su zbog opasnosti od nekontrolisanih eksplozija u fabrikama. Godine 1891. hemičari James Dewar i Frederick Augustus Abel uspjeli su pripremiti sigurnu mješavinu pamuka. Kako se mogao utisnuti u dugačke konopce, nazvan je "kordit", a tokom Prvoh svjetskog rata postao je glavno pogonsko gorivo britanske vojske.
Alfred Nobel je proizveo balistit, ranu verziju bezdimnog pogonskog goriva, 1888. godine miješanjem pamuka s nitroglicerinom. Cordite je bila poboljšana verzija balistita, dodajući vazelin i aceton. Želatinizirana suspenzija je zatim utisnuta kroz cjevaste kalupe.
Aceton je bio otapalo koje je uzrokovalo da se nitrocelulozne komponente intimno pomiješaju i ekstrudiraju kroz rupe na kalupima, podmazane vazelinom. Kako je smjesa izlazila iz otvora kalupa, aceton je ispario i pojavile su se dugačke niti od kordita.
U to vrijeme, aceton se pravio od destilata bogatog octenom kiselinom sakupljenog nakon zagrijavanja drva iz kontinentalnih evropskih šuma. Ali snabdevanje je prekinuto kada je počeo rat. Godine 1915. slučajni susret tadašnjeg kancelara financija Davida Lloyd Georgea i Chaim aWeizmana riješio je problem.
Weizman je bio bjeloruski hemičar koji je radio na Univerzitetu u Mančesteru. Kada je upoznao Lloyda Georgea, istraživao je kako napraviti sintetičku gumu jer se Engleska bojala, i to s pravom, da će Nijemci prekinuti opskrbu južnoameričke prirodne gume.
Hemijska analiza je sugerirala da bi se guma mogla napraviti od izoprena, metaboličkog proizvoda životinja i biljaka, kojeg ove posljednje oslobađaju brzinom većom od 350 miliona tona godišnje. Weizmann je bio posvećen tom projektu bez ikakvih rezultata.
Jednog dana, Weizmann je posjetio rođaka koji je istraživao na Pasteur institutu u Parizu i otkrio nešto neobično: francuski naučnici su koristili bakterije da pretvore složene mješavine ugljikohidrata u jednostavne molekule putem fermentacije, procesa koji je osnivač Instituta otkrio 1857. godine.
Odmah se zapitao može li neka bakterija proizvesti izopren. Bila je to dobra ideja, ali nije uspjela. Međutim, Weizmann je primijetio da je bakterija Clostridium acetobutylium pretvorila škrob u mješavinu etanola, acetona i butanola, kombinaciju koja je zainteresirala Lloyda Georgea kada mu je Weizmann rekao za to.
Lloyd je saznao da je to način proizvodnje acetona za pravljenje kordita, zamolio je Weizmanna da proširi eksperiment i velikodušno ga financirao. Za kratko vrijeme hemičar je pretvorio destileriju džina u postrojenje za destilaciju acetona u industrijskim razmjerima.
Najzastupljenija sirovina za proizvodnju acetona fermentacijom bio je škrob kukuruzne paste uvezen iz Kanade, ali prijetnja njemačkih podmornica primorala je potragu za alternativnim izvorom koji se mogao naći u Velikoj Britaniji. Tada su na scenu stupili divlji kesteni.
Stabla kestena su bila u izobilju u Britaniji i njihovo sjeme je dobar izvor škroba. Samo si ih morao prikupiti. Lokalne obrazovne vlasti razvile su kampanje za školsku djecu kako bi se suočili s patriotskim izazovom: sakupljanjem kestena, koji su potom pretvarani u aceton u tajnoj fabrici.
Aceton je poslat u veliku, novoizgrađenu fabriku kordita u Gretna Green, Irska, van domašaja nemačkih bombardera. Tamo su se ručno miješali pamuk i nitroglicerin kako bi se napravila “đavolja kaša” u izuzetno opasnom procesu. Pare sumporne i dušične kiseline prožimale su zrak. Svaka varnica mogla bi izazvati eksploziju, a radnici, uglavnom žene, zadobili su opekotine od prskanja kiseline. Uprkos tome, proizvodili su hiljadu tona kordita sedmično!
Lloyd George nije zaboravio Weizmanov doprinos i, kada je preuzeo dužnost premijera, upitao ga je kako bi želio da bude nagrađen. Weizman, uvjereni cionista, tražio je britansku pomoć da osnuje domovinu za svoj narod.
Sa Lloydom Georgeom kao premijerom, Britanija je ispoštovala Balforovu deklaraciju iz 1917. godine, koja je obećala britansku podršku domovini za jevrejski narod. 1946. Chaim Weizmann je izabran za prvog predsjednika Izraela.
Tako je stablo divljeg kestena igralo važnu ulogu u svjetskoj historiji.